Tack.
-Vad hemtrevligt det var här. -Ja, jag vet.
Det är i ett sånt här hem man vill vakna upp på julen.
Jag kommer strax - känn dig som hemma. Jag ska ringa ett samtal.
När jag satt där slog det mig att jag inte kände Emily.
Trots att vi levt som äkta makar var det när jag gick hemifrån-
-och var med Sara, som jag kände mig hemma.
Förvaltningschefen, tack.
Tack.
-Sara? Det är Grady. -Var är du?
-I Kinship. Vi måste prata. -Är du i Kinship?
-Det är inte därför jag ringer. -Du är hos Emily.
-Nej, jag är bara här och... -Städar... ?
Jag är inte här för att försonas med Emily.
Det gör detsamma. Hur du väljer att leva ditt liv är din ensak.
-Du förstår inte... -Nej, men jag har nåt att säga.
-Lyssna noga nu, Grady. -Ja...
Jag kan inte vänta på dig, för då får jag vänta i evighet.
Jag måste ta det här beslutet själv. Hej då, Grady.
Hejsan...
Det är infekterat. Jag kan tvätta det, men du måste uppsöka läkare.
Vill du ha lite varm choklad och nybakade kakor?
Är pojken din elev?
Ja, det är en bra grabb - lite förvirrad, bara.
Det ordnar sig säkert, bara han får lite ledning.
-Var är Emily, Hank? -Jag vet inte om jag bör berätta det.
Jag ska inte smyga efter henne, jag vill bara säga att jag är ledsen.
Jag ska inte locka henne tillbaka. Det har inte varit så bra mellan oss.
Jag vet bara att du inte fanns tillhands för henne.
Hon har känt så länge.
Nu är hon i Philadelphia hos Linda Ashby.
De gick ju på college tillsammans.
-Linda bodde ju en vecka hos er. -Jaså, Linda...
Jag har sovit dåligt. Min redaktör är i stan.
-Jag försöker få boken klar. -Visst, ja... Boken.
Jag hoppas verkligen den blir bra.
Jag har jättetrevligt, professor Tripp.
Det gläder mig verkligen, James.
Låt bli mitt knark är du snäll. Det är inget för amatörer.
Ni är arg på mig, va? För att jag sköt er flickväns hund.
Det var hennes mans hund. Och vem har sagt nåt om flickvän?
Okej, jag önskar att du inte hade skjutit min flickväns hund.
Även om Poe och jag inte var såta vänner förtjänade han inte att dö.
Du uppför dig så mysko hela tiden, James.
Det är väl därför de andra på kursen hatar mig.
De andra hatar dig för att du är tio gånger bättre på att skriva än de.
Det jag skrivit är skit. Det sa ni själv i går till Crabtree.
Jag menade inte så. Och vad spelar det för roll vad jag tycker?
Eller vad nån tycker? De flesta varken tycker eller tänker.
Gör de det, är det inte om vad nån skrivit. Böcker betyder inget numera.
Inte för nån.
Inte längre...
Mordbrännarens dotter betydde nåt.
För mig. Det var därför jag ville ha er som lärare.
Den är ett av skälen till att jag ville bli författare.
I så fall måste jag säga...
...att jag verkligen är ledsen.
-Vad ska vi göra här? -Du ska få lite mat i dig, och kaffe.
-Sen kör jag dig hem. -Gör det nu. Jag är inte hungrig.
-Du måste äta. -Jag tar nåt från automaten.
-Vad pratar du om? -De har mackor på bussterminalen.
Inget fel på dem. Kör mig nu, så inte Carl snor min plats.
Carl...?
-Glöm det. -Gå in och ta ett bord nu.
Jag tänker inte låta den bäste i min kurs äta veckogamla mackor.
Och han ska inte sova på buss- terminalen. Gå in, jag kommer strax.
C-a-r-v-e-l. Ja, det ska ligga utanför Scranton.
Det finns inte...?
Okej, men framför mig har jag en person från Carvel, Pennsylvania.
Det blir intressant för honom att höra att telebolaget haft bort hans hemort!
Jag står inte här och hittar på...
Strunt i det, jag ber om ursäkt.
-Vill ni smaka? -Nej tack.
-Det är därför ni får era anfall. -Mina "anfall"?
Det låter som en pjäs av Tennessee Williams. Jag får inga anfall.
-Vad kallar ni dem, då? -Jag vet inte... Incidenter.
Jag är bara orolig för er.
-Koncentrera dig på dig själv, du. -Vart ska ni?
Stanna här och ät upp, jag kommer strax.
-God kväll. -Professor Tripp...
-Fred Leer. Detta är min fru Amanda. -Jag har förstört kvällen för er nu.
Välgörenhetsfesten vi skulle på var på vägen, så vi tittade in lite kort.
Jag tror att James skulle må bra av att vara med familjen i helgen.
Visst, det förstår vi.
Då så...då går jag väl och hämtar James.
Ta inte illa upp nu, Amanda, men har du gått i katolsk skola?
Förlåt...?
-Jag följer inte med dem. -Jag har det jobbigt just nu.
-Jag med. -Min redaktör är här...
-Jag ska inte störa er. -De är ju i alla fall dina föräldrar.
De är inte mina föräldrar.
De är mina morföräldrar, mina föräldrar är döda.
Klart han är din far, ni är jättelika.
-Det har sin förklaring. -Sluta nu...
Hon hatar mig, jag sover i källaren!
Bland råttorna och sherryflaskorna...
-De ser mig som ett missfoster! -Det är du ju! Välkommen i gänget.
-Ni vet inte hur det är. -Nej.
Men jag tänker inte tycka synd om dig, för jag vet inte vem du är.
En fråga...de senaste 36 timmarna - har du sagt nåt som är sant?
Jag ville bara vara med er ett tag.
Jag är lärare, James, inget hotell.
Tack för hjälpen, professor Tripp.
Crabtree...jösses...
Ursäkta...
Grady! Jag borde inte...men det låg framme, så jag kunde inte låta bli.
Lämnade jag det verkligen så...? Har Crabtree varit här och snokat?
-Kanske. Jag tror inte det. -Nu lägger vi undan det här.
Nej! Gå inte. Jag har väntat på dig hela kvällen.
-Jag är smickrad, men det är... -Stör jag mitt i ett kvartssamtal?
-Du är en dålig partyvärd, Tripp. -Du verkar ha skött den biten!
lbland får man improvisera. Var har du varit?
-Kört runt lite med James Leer. -Han knäppte jycken, va?
Polisen trodde att han rymt, men dr Gaskell hittade blod på mattan.
Alla trodde att det var nån tjuv - Terry sa att det lät som James.
-Är det fler som tror det? -Det är bara en tidsfråga.
-Du känner ju inte James! -Vem gör det?
Jag gör det - nu gör jag det.
Vi har umgåtts lite, jag har läst en sak han skrivit.
-Har du läst hans bok? Är den bra? -Den är mycket bra. Den är...
-Den är sann. -Jag visste det. Var är han nu?
-Hemskickad till föräldrarna. -Till föräldrarna? Varför då?
I nuläget tyckte jag att det var det bästa för honom.
Men det var nog det bästa för mig...
-Jag kunde inte hjälpa honom. -Tänka sig...
Hannah, minns du vart du körde honom, till fastern...?
-Till Sewickly Heights. -Vilken adress?
-Han klev av en bit ifrån. -Ring universitetet.
-Lite väl sent... -För att ringa förvaltningschefen?
-Kanske. -Jösses, du har då ställt till det.
-Är det där...? -Försök inte, gå inte nära...
-Självklart inte. Ingen liten bok... -Baxter Drive 262.
De står i katalogen.
-Jag kör. -Jag kör.
Kärleksparaden, det bådar gott. Det känner jag ända in i märgen.
Bara där...?
Jag har haft den känslan förr. Minns du det?
-Det var förstås längesen... -Hur illa är det, Crabs?
Rätt illa. De tittar på mig som om jag inte jobbade där längre.
Jag passar väl inte in i den nya företagsprofilen.
-Som är...? -Kompetens.
Här är det.
Jag hade egentligen inget där att göra mitt i natten.
Jag skulle ju göra allt bra med Sara.
Men vi skulle rädda James Leer.
Jag visste inte riktigt från vad, för allt han sa var säkert lögn.
Det är hur många fönster som helst. Vilket är hans?
Jag sa ju att de har honom fastkedjad i källaren.
Fast det spelade ingen roll. Ibland behöver folk räddas helt enkelt.
-Är det Rodgers & Hart? -Ja... James Leer!
-Vad gör ni här? -Vi ska befria dig. Ta på dig nåt.
Vad mysigt du har det... När flyttar kapten Nemo in?
Och du som retade mig för min badrock...
-Kandelabrarna är min mormorsmors. -Börja inte med nån släkthistoria nu.
Jag har hört allt om dina föräldrar och "Chinatown"-grejen.
Jag tror dig i alla fall. Klä på dig nu.
-Kan jag ha den här igen? -Ta vad du vill.
-Han är så anspråkslös. -Och känslig.
-Ge honom en chans nu. -Låneböcker som inte returnerats.
Han lär få häftiga förseningsavgifter.
Vilka valser han drar! Om han kunde tala sanning nån enda gång.
Kolla... "Äntligen öppnades dörren. Det var en chock att se honom. "
"Han hasade in i rummet som en gammal boxare, haltande, slagen. "
Låter det som nån vi känner...?
"Men först senare, när det bittra skymningsskenet tog överhanden... "
" ...och han muttrade: "lngenting betyder nåt. "
"Det var då den verkliga chocken kom, och pojken förstod"-
-"att hans hjältes sår fanns på ett oåtkomligare ställe. Hans hjärta... "
Hans hjärta...?
" ...som brukade ge andra inspiration, hade knappt kraft åt sig själv. "
"Nu slog det bara av gammal vana. Nu slog det bara... "
" ...för att det kunde slå. "
Jag är klar. Hur är det, professor Tripp?
Han mår bra. Kom nu, innan mormor kokar dina benknotor.
Just det - hon brukar kolla mig. Hon kanske ringer polisen.
Då stoppar vi några kuddar i sängen, så märker hon inget.
Som i Against All Flags, fast de la dit skinkor.
Nej, jag har ett bättre förslag.
God natt, min prins.
Vi går upp. Det är dåliga vibbar här nere.
Festen måste ha tagit fart sen vi åkte.
God natt.
Du har kommit till Sara och Walter Gaskell. Ingen av oss kan...
-Walter? -Grady? Vet du vad klockan är?
Ja, kvart över åtta. Fast jag tror inte min går rätt.
-Hon är halv fyra, Grady. -Det här är viktigt, Walter.
-Jag... -Vad är det, Grady?
Jag är kär i din fru.
-Förlåt... ? -Jag är kär i Sara.
-Sitter du och dricker, Tripp? -Nej.
Jag vill att du kommer upp på mitt rum på måndag morgon.
Jag försökte ringa, men det verkar vara nåt fel...
...med din telefon.
En student är försvunnen.
Föräldrarna fann en död hund i hans säng.
-Mitt fel. Jag har försökt säga... -Jag är rätt sur på dig just nu.
Walter har kopplat in polisen.
De verkar tro att James Leer ligger bakom det här.
Du vet möjligen inte var James Leer håller hus?
-Han är här. -Och Marilyns jacka?
I min bil...
Nån har stulit min bil! Det är sant! Jag parkerade där i natt.
-Är du säker? -Det är klart!
-Nu kommer den där tonårspolisen. -Jag sköter det, gräv fram James.
Är han vaken? Det står en polis här ute.
-Är det samma kille? -Jajamän.
-Ursäkta, men ni ser ut som skit. -Ja, du ser hemsk ut.
Det är förvaltningschefen...
-Det är bara bra... -Visst. Ni mår jävligt prima.
Kom nu, James.
James, din bok...
Den är inte dålig alls.
Tack.
Jag ska ge ut den. Med rätt redaktör kan det här bli lysande.
När inte polisen och du upptar hans tid ska han bli en ny Jean Genet.
Det var längesen nån skrev en bra bok i fängelse.
-Oroa dig inte, vi ska nog lösa det. -Jag är inte orolig.
-Ni är väl inte orolig? -Lite grann, James.
Var inte det. Det är inte mer än rätt att jag blir avstängd.
Så illa ska det väl inte behöva bli.
Professor Tripp?
Även om jag åker in, är ni den bästa lärare jag haft.
Undrar om det är detta som avses med vår liberala utbildning...
-Vill Walter ha honom åtalad? -Vi får se.
Han ska prata med polisen och James föräldrar.
Han var rätt irriterad.
-Ringde du hem till oss i natt? -Jag kan ha gjort det.
-Vad tror du att du kan ha sagt? -Att jag är kär i dig.
-Sa han det? -Ja...
-Och vad sa du då? -Jag sa att det inte lät likt dig.
Vad gör vi nu?
-Försöker hitta jackan. -Hur då?
Jag tror jag vet var den är. Vi ber att få låna Hannahs bil.
Visst. Bilnycklarna ligger på skrivbordet. Bredvid din bok.
-Jag läste inte klart, jag somnade. -Var den så bra?
-Det är inte det, det är bara... -Vad då?
På lektionerna säger du alltid att författare måste göra vissa val.
Även om din bok är jättebra - verkligen jättebra, alltså...
...så är den väldigt detaljerad ibland.
Med alla hästarnas stamtavlor och tandläkarjournaler och så...
Jag kan ha fel, men det framgår liksom ganska tydligt...
...att du inte har gjort några val...
...alls.
Jag undrar om det kanske skulle bli annorlunda, om du inte alltid skrev...
...när du var påverkad.
Tack för omtanken...
...men chockerande nog är jag inte den förste författare som röker lite.
Det kanske förvånar dig att höra att en bok jag skrev "påverkad"-
-råkade vinna PEN-priset, som jag för övrigt tog emot - påverkad.
Jag ska hjälpa dig.
-Bort med tassarna. -Okej. Jag kör.
Så Jerry Nathan är skyldig dig pengar och ger dig bilen som pant.
Men jag tror inte att bilen var Jerrys.
-Vems var den, då? -Vernon Hardapples, tror jag.
-Han som tryckte in huven? -Han sa en del som tydde på det.
-Som? -"Det är min bil, din jävel. "
-Hittar vi Vernon, hittar vi bilen... -Och jackan.
Men jösses, hur kunde du veta...?
Jag vet inte...jag hade det på känn.
Tur att det är nåt jag fortfarande är bra på.
Försiktigt...
Ha motorn igång.
Dig känner jag igen... En dubbel Dickel med is.
-Oola... -Jag glömmer aldrig en drink.
Jag glömmer aldrig en Oola.
-Har du glömt mig? -Vernon...?
Gå in, han har en pistol!
-Vem har en pistol? -Du! Släpp den!
-Lugna dig, Vernon. -Varför säger han Vernon?
Vad gör han i min bil? Han är galen.
Han kallar säkert alla Vernon. Släpp pistolen nu!
-En souvenir, en knallpulverpistol... -Skitsnack! Det är en riktig pistol!
Ge hit pistolen!
Är du galen?! Ser du inte att min tjej är gravid?
Ut!
Är allt väl, gumman?
-Tripp, spring! -Vem fan är det där?
-Nej...skjut inte! -Nej!
-Hoppa in, Tripp! -Vilken dåre.
Men herregud...
Jag ändrar mig... Skjut honom.
Du har väl kopior...?
Jag har en annan version av första kapitlet.
Då så... ! Tänk på Carlyle som blev av med bagaget...
Det var Macaulay.
Hadley hade bort Hemingways utkast.
Jag vill inte förringa det här, men kanske...var det lika bra.
Skulle det vara nåt tecken...?
Såna tecken brukar inte vara så övertydliga.
Så det där som blåste iväg - fanns det inga kopior av det?
-Rätt uppfattat. -Och det skulle vara nåt tecken?
Vad fan är det med dig?
Jag menar bara...att ibland försätter vi oss undermedvetet i situationer.
Vi kanske t.o.m. skapar en situation, för att kunna lösa ett problem.
Ett förtäckt sätt att ta sig an problemet.
Jag vet vad problemet är - du bakom ratten.
-Höll du inte en pistol mot honom? -Han försökte sno min bil.
-Höll du inte en pistol mot honom?! -Nu får det räcka!
Gjort är gjort - nog pratat om det!
Vad handlade den om? Din bok.
-Vad var det för handling? -Jag vet inte...
Han menar att det är svårt att i ord formulera nåt man har i huvudet.
Men du vet väl vad boken handlade om? Varför skrev du den annars?
Jag kunde inte sluta.
Vernon, får jag fråga dig en sak?
Pojke eller flicka?
Bara barnet liknar henne... så spelar det ingen roll.
Om du fattar...
-Tack för skjutsen, Vernon. -Ingen orsak.
Sluta kalla mig Vernon.
Jackan, Tripp. Vi måste ha jackan.
Visst, ja...
Den där jackan, Oola...
Den har tillhört Marilyn Monroe.
-På allvar? -Hon hade smala axlar, som du.
De flesta vet inte det.
-Tack. -Den där boken måste varit helsjuk.
Kom nu, älskling.
-Kan du förklara vad du just gjorde? -Tog mitt förnuft till fånga.
Grattis. Ska James hoppas att Walter Gaskell gör detsamma?
Inte vill Walter att James hamnar i fängelse.
Han är på sitt ämbetsrum just nu, pratar med föräldrarna, polisen...
-...och försöker lösa det hela. -Han lär i alla fall bli avstängd.
Det spelar ingen roll.
Det är skönt att veta att Amerikas barn haft dig som lärare.
Ingen lär en författare nånting, man berättar vad man vet.
De ska hitta sin röst. De som har den ska fortsätta-
-liksom de som inte har den, för det är enda sättet att komma nån vart.
Det är förstås en viss hjälp om man vet vart man vill komma.
Att hjälpa mina elever att lista ut det... Det och Sara...
Det är vad som sporrat mig de senaste åren.
James behöver mig inte längre, han har ju dig.
Mig...?
-Vad kan jag göra? -Tja...
lmprovisera, det är du ju bra på.
Tripp!
Jag är ledsen.
lmprovisera...
Själv varjag färdig med improviserandet.
Jag skulle leta upp Sara.
Och övertyga henne om att hon var mitt val - att hon alltid varit det.
Och nu, som de gamla studenterna vet...
Vi har ju en tradition på Ordfesten. Jag syftar på extrabonusen-
-de lokala författare som fått manus antagna av förlagsrepresentanter.
Susan Lowery har hittat ett förlag som vill ge ut hennes barnbok-
-Den ensamma räkan. Res på dig, Susan.
Nästa är mycket spännande-
-för det gäller en av universitetets studenter.
Vår egen James Leer, som går andra året på litteraturlinjen-
-har hittat en förläggare till sin första roman Den kära paraden.
Kärleksparaden.
Res på dig...
Han är som en sond från en annan planet...
Buga dig, James!
Underbarnet...
Och sist, men inte minst...
Terry Crabtree från Bartizan tänker ge ut min egen bok.
En studie av äktenskapet mellan Joe DiMaggio och Marilyn Monroe-
-och dess funktion i amerikansk mytbildning, som har arbetsnamnet-
-Det sista amerikanska äktenskapet.
Så tills vi ses nästa år - tack, allihop.
Jag tittade lite i Mordbrännarens dotter.
Beskrivningen av den kala cypressen är otrolig.
Sara!
Du, Traxler...
Professor Tripp...
-Brukar du bli hög, Sam...? -Bara när jag jobbar.
Men jösses... Menar ni allvar?
Ta det försiktigt!
Jag föll inte. Varken då eller senare.
När floden hade slukat mitt digra verk-
-råkade jag inte ut för fler "incidenter".
James Leer blev inte avstängd eller inburad tack vare Crabtree.
Men han slutade ändå. Han åkte till New York för att finslipa romanen.
Hannah Green har bestämt sig för att pröva på redaktörsjobbet.
Och Crabtree...ja, han har fortsatt att vara Crabtree.
Själv förlorade jag allt. Min fru, min bok, mitt jobb-
-allt jag trodde var viktigt. Men till slut hade jag fått ett mål.
Och nu hade jag nån som hjälpte mig dit.